ДЕКОНСТРУКЦІЯ АРХЕТИПІВ В ЕРОТИКО-ТАНАТОЛОГІЧНОМУ ПРОСТОРІ ПОСТМОДЕРНІСТСЬКИХ РОМАНІВ ЮРІЯ АНДРУХОВИЧА - Опришко, Н. О. (Нова філологія, 2023)
Як відомо, в постмодерний час, окреслений як епоха згасання, любов (‘Éρως) та смерть (Θάνατος) втрачають статус бінарних опозицій і стають поліморфними відповідностями, котрі, на наш погляд, найбільш логічно можуть бути прочитаними та потрактованими саме в руслі деконструкції. Адже в сучасній філософії текст усвідомлюється як знак і, відповідно, може бути розшифрований з допомогою певних кодів, інтерпретований, за Полем Рікером, «роботою мислення, яка полягає в розшифруванні сенсу, що стоїть за очевидним змістом, значень, зашифрованих, прихованих у буквальному значенні» [19, c. 18]. Тому характерне для постмодернізму подвійне і множинне кодування надає різні можливості розуміння та інтерпретації для різних суб’єктів, деформує або навіть елімінує авторське «я», змішує стилі, цитати й алюзії. Такий текст стає еротоцентричним, перетворюється на певне іманентне вираження категорії тілесності. Таким чином, на думку Ролана Барта, розкривається пряма залежність «народження читача» (втілення інстинкту творення, тотожного ‘Éρως-у) від «смерті автора» (як втілення інстинкту руйнування, презентованого силами Θάνατος-у), і, відповідно, по-новому актуалізується рецепція діади «’Éρως-θάνατος» як такої, що, на думку Зигмунда Фройда та його послідовника Герберта Маркузе, структурує сучасний світ. У більш пізніх проявах постмодернізму (кінець ХХ – початок ХХІ століття), які зазнали чималого впливу деконструктивістської теорії (зокрема, в потрактуванні Жака Дерріда), звичне для постмодерної естетики захоплення психоаналізом і архетипальними образами теж зазнає певної деконструкції, сприймаючи й – головне – демонструючи дещо нове бачення тих концепцій або образів, що стали класичними у філософії З. Фройда, К.-Г. Юнга та їхніх послідовників. Дана студія дозволяє простежити послідовну деконструкцію архетипічних образів і символів у романах сучасного українського письменника-постмодерніста Юрія Андруховича. Йдеться, зокрема, про його роботи зламу тисячоліть – текст «Перверзія» (1996) і роман «Дванадцять обручів» (2003), які, на нашу думку, зазнали суттєвого впливу деконструктивізму, особливо в потрактуванні філософсько-культурної діади «Любов-Смерть» («Éρως і θάνατος»).