МЕТАФОРИЗАЦІЯ КОНЦЕПТУ ДУМКА НА МАТЕРІАЛІ ХУДОЖНЬОЇ ПРОЗИ ОКСАНИ ЗАБУЖКО: КОРПУСНИЙ ПІДХІД - Карасьов, В. В.; Левченко, О. П. (Нова філологія, 2026)
У статті здійснено когнітивний аналіз метафоризації концепту ДУМКА в прозі Оксани Забужко у зіставленні з текстами її сучасниць і сучасників. Теоретичною основою дослідження слугують положення когнітивної теорії метафори, відповідно до яких метафора розглядається як механізм концептуалізації та категоризації досвіду, що структурує мислення і відображає ментальні репрезентації. Методика поєднує якісний аналіз метафоричних контекстів із елементами корпусного підходу, зокрема вивченням частотності колокацій вербалізаторів концепту. Установлено, що в усіх підкорпусах найпродуктивнішою є онтологічна модель ДУМКА – ЦЕ ОБ’ЄКТ, яка репрезентує мислення як матеріальну сутність, що піддається фізичним і ментальним діям (збирати, відкидати, плекати, знецінювати, контролювати). У прозі О. Забужко ця модель набуває розгорнутої образної конкретизації: думка постає як об’єкт лабораторного аналізу, предмет, який можна «жувати» чи «виїдати», а також як явище, що викликає тілесну реакцію. Другою за частотністю є модель ДУМКА – ЦЕ ІСТОТА, яка унаочнює автономність мислення. У текстах письменниці думка зображується як зачаєна, сонна, прихована сутність; у прозі сучасниць і сучасників вона частіше набуває ознак активності, агресивності або динаміки (думка б’ється, навідує, шкребе, плекана). Зафіксовано також менш продуктивні, але семантично значущі моделі: ДУМКА – ЦЕ СВІТЛО, ВМІСТИЩЕ, РІДИНА/СУБСТАНЦІЯ, ТЕКСТ, РОСЛИНА, ІНСТРУМЕНТ. Їх реалізація засвідчує сенсорну, тілесну та інтерсуб’єктивну природу мислення в художньому дискурсі. Зіставний аналіз демонструє спільність базових когнітивних напрямків метафоризації у різних авторів і водночас виразну специфіку ідіолекту О. Забужко, що полягає в контамінації метафоричних моделей, високому рівні образної деталізації та індивідуально-авторських трансформаціях.