ВЕРБАЛІЗАЦІЯ МОТИВУ ГОРЮВАННЯ: ЛЕКСИКО-СЕМАНТИЧНЕ ПОЛЕ ТА СИНОНІМІЧНІ РЯДИ У ЛІРИЦІ ЄВРОПЕЙСЬКИХ ПОЕТІВ ДОБИ МОДЕРНУ (НА МАТЕРІАЛІ ЛІРИКИ Т. ГАРДІ, А. Е. ГАУСМЕНА, Р. БРІДЖЕСА ТА І. ФРАНКА) - Горак, І. Р. (Нова філологія, 2026)
У статті здійснено комплексний лінгвопоетичний аналіз вербалізації мотиву горювання у творчому доробку визначних представників європейського модернізму зламу ХІХ–ХХ століть – Томаса Гарді, Альфреда Едварда Гаусмена, Роберта Бріджеса та Івана Франка. Актуальність розвідки зумовлена потребою переосмислення феномену страждання в модерному тексті як фундаментальної координати художнього світу, що визначає структуру суб’єктивності. Теоретичне підґрунтя дослідження базується на розрізненні психологічного аспекту «почуття втрати» та його лінгвальної об’єктивації у формі «мотиву горювання», що дозволяє усунути термінологічну неузгодженість при аналізі об’єкта та предмета розвідки. У межах статті реконструйовано лексико-семантичне поле (ЛСП) «горювання», яке диференційовано за трьома ієрархічними рівнями: соматичним (лексеми «біль», «жаль», «pang», «ache»), психоемоційним (лексеми «сум», «журба», «sorrow», «grief») та екзистенційно-філософським (лексеми «пустка», «провина», «void», «remorse»). Критеріями відбору матеріалу дослідження слугували репрезентативність авторів у каноні європейського модернізму та наявність у їхній ліриці розгалужених синонімічних рядів, що відображають еволюцію почуття від індивідуального болю до етичної категорії. Особлива увага приділена формуванню антиелегійного дискурсу, де традиційна розрада замінюється нескінченним процесом рефлексії над втратою. Доведено, що попри національну відмінність, поетика горювання у досліджуваних авторів має спільну когнітивну основу, що ґрунтується на кризі модерної особистості та пошуку нових засобів мовного вираження травматичного досвіду.