МЕТОДОЛОГІЧНА СПЕЦИФІКА МІЖДИСЦИПЛІНАРНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ НЕВЕРБАЛЬНИХ ЗАСОБІВ КОМУНІКАЦІЇ ХАРИЗМАТИКІВ - Бойченко, М. К. (Нова філологія, 2023)
Статтю присвячено обґрунтуванню основних методологічних положень проведення міждисциплінарного вивчення взаємодії невербальних засобів у комунікації харизматичних мовців. Для реалізації мети дослідження виконано ретроспективний огляд наявних у лінгвістиці та у таких суміжних галузях наукового знання, як психологія, фізіологія, соціологія тощо, уявлень про взаємодію вербальних і невербальних елементів спілкування; розглянуто термінологічний апарат класифікацій невербальних засобів комунікації та визначено необхідність створення уніфікованої системи невербальних засобів у мовленні харизматиків. У праці розглянуто природу та методологічну сутність взаємодії вербальних і невербальних засобів, а наявну множину їх основних класів проаналізовано і зведено в систему у вигляді таблиці. З’ясувавши, що у вживанні харизматичним мовцем вербальних, невербальних і паравербальних засобів спілкування провідну роль відіграє правильний добір стратегії і тактик комунікації, авторка статті здійснила аналіз пропонованих у лінгвістичних дослідженнях стратегій і тактик харизматичного спілкування та мовленнєвого інструментарію їх реалізації, за результатами якого зафіксовано відсутність у працях більшості дослідників чіткої ієрархічної супідрядності та методологічних функцій зазначених понять. На основі системи цілей і засобів сугестивного впливу в комунікації, обґрунтованої вітчизняними науковцями Аллою Калитою і Ларисою Тараненко, у статті пропонується конвенціалізація низки стратегій, тактик, методів, способів і прийомів, уживаних харизматичними мовцями для здійснення сугестивного впливу на представників аудиторії, з метою усунення певних суперечностей у їх визначеннях. Вказано на перспективність конвенціалізації термінологічного апарату наукового опису результатів дослідження особливостей функціонування невербальних засобів у мовленні харизматиків та їх взаємодії з вербальними засобами за рахунок їх структурування у вигляді певної мегасистеми розглядуваних у статті понять.