КОЛОРИСТИЧНИЙ ПРОСТІР РОМАНУ ГІ ДЕ МОПАССАНА «НАШЕ СЕРЦЕ» - Ващенко, Ю. А.; Сатановська, Г. С.; Мурадова, І. Р. (Нова філологія, 2023)
У статті виявлено репертуар і проаналізовано художні функції колористичних образів у проблематиці й поетиці роману Г. де Мопассана «Наше серце» (1890). Встановлено, що надзвичайна концентрація образів візуального ряду пояснюється орієнтацією на візуальне сприйняття світу, а «імпресіоністичність» письма є виразним засобом створення поглибленого психологізму його пізніх творів. Розгалужена палітра колористичних образів є художньою формою втілення екзистенціальної проблематики роману Г. де Мопассана «Наше серце» (внутрішнього конфлікту особистості, яка не здатна використати свої творчі потенції, зробити вибір на користь щирих почуттів). У колірному репертуарі роману переважають хроматичні (блакитний (синій), зелений, жовтий (золотавий), помаранчевий, рудий, червоний) і ахроматичні (білий, сірий (срібний) і чорний) кольори, а також їх різноманітні поєднання, часто контрастні. Майже всі колореми в романі мають амбівалентну семантику залежно від контексту. Помаранчевий, рудий і червоний кольори в романі багатофункціональні, можуть набувати як позитивних, так і негативних конотацій (вони забарвлюють волосся головної героїні, із ними корелюють образи полум’я й вогнища). У позитивному сенсі «полум’я» асоціюється зі щирим коханням і справжнім життям, протистоїть мертвотному, фальшивому існуванню на «похмурій» землі, освітлює «темний вечір». Кольорові червоного полум’я у його негативному аспекті відповідає згубна любовна пристрасть, що «спалює» героя», із ним метонімічно співвіднесений колір крові й закривавленої рани, на яку перетворилося його серце. Блакитний колір за асоціацією з барвами неба набуває в романі просторового значення, символізуючи «злет» героїв на вершину почуттів. Образи освітлення (блакить неба, яскраве сонячне або штучне електричне світло, темрява, морок, туман, присмерк) разом з їхніми колористичними аналогами (блакитний (синій), золотавий (жовтий), білий, сріблястий (сірий), чорний)) також художньо оприявнюють провідні аспекти романної проблематики, фіксують динаміку почуттів протагоністів. У системі візуальних засобів роману функціонує також образ дзеркала – і як предметний атрибут, і як символ самосвідомості героїв, знак самоідентифікації, відображення правди про себе, яку не визнає свідомість.