ІМПЕРАТИВ У СКЛАДІ СПОНУКАЛЬНОГО РЕЧЕННЯ ЯК ДОМІНАНТА ФУНКЦІОНАЛЬНО-СЕМАНТИЧНОГО ПОЛЯ СПОНУКАННЯ В ДАВНЬОАНГЛІЙСЬКІЙ МОВІ - Жук, В. А. (Нова філологія, 2020)
У статті розглядаються імперативні форми дієслова як ядерні конституєнти функціонально-семантичного поля спонукання в давньоанглійській мові; аналізуються семантичний обсяг цих мовних одиниць, а також закономірності їх функціонування. Метою статті є розгляд особливостей функціонування давньоанглійських засобів вираження модального значення спонукальності. Актуальність дослідження визначається тим, що воно ведеться в рамках історичної прагматики й дає змогу, з одного боку, розширити сферу застосування прагматичного аналізу, з іншого – отримати дані щодо мовного аспекту літературних пам’яток минулого. Предмет дослідження – актуалізація модального значення спонукальності. Зазначена мета зумовила постановку й вирішення таких завдань дослідження: визначити семантичний обсяг модального значення спонукальності, які репрезентовані в давньоанглійських текстах; виявити засоби вираження цього значення; установити роль мовних засобів, що мають модальний потенціал спонукальності, у реалізації цілей комунікації; обґрунтувати можливість прагматичного опису одиниць мовного спілкування носіїв давньоанглійської мови. Джерелом фактологічного матеріалу в основному слугували видання давньоанглійських текстів, які відредаговані фахівцями ХІХ–ХХ століть. Отже, побудова стверджувальних і негативних імперативних речень виявляє певні закономірності, які полягають у більш імовірній експлікації діяча, вираженого особовим займенником, у разі заперечення та більш імовірній відсутності згадки про нього при ствердженні. Чисельне превалювання стверджувальних імперативних речень та оказіональність в експлікації адресата при запереченні дають змогу розглядати давньоанглійські імперативні речення як односкладні. Уведення в їх структуру особистого займенника для вказівки потенційного виконавця необхідної дії нарівні зі зверненням сприяє емфатизації веління. Отримані результати можуть слугувати відправною точкою для вивчення суміжної з функціонально-семантичним полем спонукальності, полем оптативності/бажаності в давньоанглійській мові. Перспективним також видається докладний аналіз стилістичної зумовленості вживання маркерів спонукальності в окремому типі тексту.